|
Thomas
von Westen
(1682-1727)
![](http://www.bricksite.com//User_files/c62f0849a022ac272ba0b880e7d2b613.jpg)
Presten og
misjonæren Thomas von Westen
ble født i Trondheim 13. september 1682. Han er mest kjent
som "Samenes apostel", men von Westen fikk også stor
betydning som en banebryter for pietismen i Norge.
Etter at Thomas von
Westen hadde tatt eksamen ved Katedralskolen i Trondheim i 1697, reiste
til Danmark for å studere teologi ved Universtitetet i
København. Alt året etter oppnådde han
sin første filosofiske grad, og etter to år var
han ferdig med sine teologiske studier.
Thomas von Westen ble
utnevt til sogneprest på Veøy i Romsdal i 1709.
Sammen med seks andre prester stiftet han prestelauget "Syvstjernen".
Gruppens mål var å utbre evangeliet til samene. I
1714 opprettet Fredrik IV et misjonkollegium i København,
også kjent som Lapplandsmisjonen. Den viktigste grunnen til
dette, var at de skulle drive misjon blant samene i Nord-Norge.
Fra 1716 ble det satt
igang et seminar i ved Katedralskolen i Trondheim og von Westen kom til
å studere samisk her. Seminaret skulle utdanne prester og
misjonærer til tjeneste blant samene.
I tiden1716-1723
gjennomførte Thomas von Westen tre større
misjonsreiser nordover. Han opprettet både en kirke og en
sameskole i Mo i Rana. Som
medlem av en
pietistisk prestebevegelse arbeidet von Westen aktivt for å
bedre samenes livskvalitet, både åndelig og
materielt. Han ofret mye tid og penger på denne saken. Men
han døde 9. april 1727 som en fattig og utslitt
mann, 44 år gammel.
Thomas von Westens
salmer var opprinnelig skrevet for husandakten i hjemmet.
Salmesamlingen hans inneholdt bare seks sanger og de ble
første gang utgitt av Ole Hersleb i 1731. Som von Westens
beste regnes salmen Een Sang om Sange.
I 1927 ble det avduket
en minneplate over Thomas von Westen i Nidarosdomen.
Utgivelser:
1. Den Siungende GUDS
Tieenste Hiemme i Huuset (1731)
Salmer:
1. Så
bred ditt store navn da ud
2. O JESU! jeg vil
høre til
3. Een Sang om Sange
Kilder:
1. Rynning (1935), s.
197-200
2. Blom Svendsen (1959),
s. 136
Tilbake
til hovedsiden
|
|
|